Juro napísal:
wow, wtf
![Štastný :D](./images/smilies/icon_biggrin.gif)
aku znacku fajcis?
ked uz hovoris o umeni, noze sa podel s nejakymi vytvormi...hocijakej formy...neboj, na tomto fore je to sama konstruktivna kritika
a preco by si chcela byt umelec?
btw dragonbone chair povazujem za najlepsie fantasy co som cital...akurat na to treba vyhradit cele prazdniny
1.fajčím marsky a niekedy malbáče,
2.okej
Práve to zistili. Tá strašná správa sa šírila po celej planéte. Väčšina neverila. Bol to skoro tak veľký prevrat, ako keď zistili, že existujú aj iné planéty. Už vtedy sa zmenila viera. No tento objav bol hroznejší. Desivý... Nejako to však muselo začať.
...........................................................................................................................................
Písal sa šiesty obrat od narodenia vládcu KÁ. Zhruba tretí od Artalovho. Boli sme v štvrtej sfére obehu. Nivur (jeden z dvoch hlavných zdrojov tepla a svetla na KÁ) bol nízko nad obzorom a spoza jeho modrej žiary slabučko blikalo červené svetielko - Káhli. Artal sedel pred domom a pozoroval oblohu. Bol jediný z komunity, čo tak robieval. Ako malý bol smutný, že nikoho takého ako on nepoznal. Keď sa pýtal dospelých, čo je Nivur, povedali vždy niečo ako nepýtaj sa. A na jeho otázky na to, prečo svieti dostával odpovede ako : " Bohovia vedia...". No potom našiel knihu. Nie takú, ako väčšina kníh... S dlhými blokmi písma bez faktu, alebo s nesmiernymi dejinami bratstiev a klanov. Táto kniha bola výnimočná. Boli v nej mapy iných osád, miest, ale aj celej planéty. Obrázky vecí, aké nikdy nevidel a vysvetlenia otázok, ktoré dovtedy ostávali bez odpovede v jeho mysli. Boli tam popísané veci, o ktorých vždy túžil vedieť viac. Vedieť viac... To bol jeho životný cieľ Vedieť viac o veciach, o ktorých nikto nevie nič. Po celý svoj život sa o to pokúšal. Aj keď mal takmer tri obraty za sebou a sedel pred domom. V rukách mal Knihu. Overoval si údaje o oblohe, teraz mu tu prvýkrát niečo nesedelo. Bolo tam totiž napísané niečo, čo podľa jeho pozorovaní nemohla byť pravda.
.............................................................................................................................................
POHYBY TELIES NEBESKÝCH
Naša KÁ je guľa - planéta, ako každé teleso nebeské. Zdanlivými výnimkami sú SEYA a SEPRA, ktoré sú v skutočnosti gule vytvorené z prachu nebeského. Všetky telesá nebeské krúžia okolo istého bodu. V samom jadre okolo seba obiehajú Káhli a Nivur, ohnivé gule, aby zasvetľovali temnotu modrou a červenou žiarou. Okolo nich obieha KÁ, naša planéta, z ktorej pôdy žijeme a okolo ktorej krúži Tog. Ďalšia z planét je IXUL, na ktorej povrchu je večná strieborná hmla, takže musí miestnych štvať, že majú míňať veľa oleja do lámp. A vosk aj u nás vzácny tam musí byť o to vzácnejší. Ďalšie, SEYA a SEPRA, na ktoré bohovia namaľovali ohňom nebeským oko na SEYU a hada na SEPRU, aby videli hriechy neprajníkov Nevidených a aby im pripomenuli, čo ich čaká po opustení ich telesnej schránky. Sedem telies teda obiehajú dookola a ako už starí bohovia vravievali...
.........................................................................................................................................
Podľa jeho pozorovaní to pravda byť nemohla. Chcel sa vždy dozvedieť viac, robil si zložité nákresy, podľa ktorých SEPRA a SEYA neobiehali. Stáli na mieste. Možno si ten ukecaný mních čo písal túto časť Knihy ani nevšimol, aký unáhlený záver urobil. Ako Artal tak sedel a rozmýšľal, načo práve prišiel, si ani neuvedomil, že k jeho domu na kopci sa blíži niekto, kto má pre neho niečo, čo mu môže pomôcť.
...........................................................................................................................................
Godur pridala do kroku. Nechcela prísť neskoro. V osade je už druhý deň a až teraz našla objekt svojej návštevy. Nivur je nízko nad obzorom, nechcela vyrušiť toho zvláštneho človeka pri práci, a už vôbec nie ho zobudiť. Kráčala do mierneho vŕšku, na ktorom bol zvláštny príbytok (nedalo sa to nazvať domom). Bola to nízka stavba z kameňa. Dovnútra sa mohla zmestiť akurát posteľ, pár políc a menší krb. Nevedela si predstaviť, aby dnu bolo niečo iné. Vedľa tejto skromnej kamennej búdy bola úzka tmavá a veľmi vysoká veža, na ktorej vrchu bolo niečo, čo sa sem vôbec nehodilo, a dotváralo to tomu celému vážny, priam mystický vzhľad. Bolo to zvláštne veľké zariadenie s kovovou konštrukciou a navrchu bol upevnený veľký oblý dokonale brúsený opál, ktorý odrážal modré svetlo Nivuru tak dokonale, že to vyzeralo, akoby sám žiaril. V Godur to vyvolalo presvedčenie, že tu nebýva obyčajný človek, ale nejaký mudrc z laktibradou, ktorý vie naspamäť knižnicu a navyše má nevyčerpateľné liečivé vlastnosti, s ktorými lieči celé krajiny naraz. Skoro tomu aj sama uverila, a veci, ktoré sa dopočula dole v osade to len potvrdzovali. Ako sa blížila k plotu zbadala, že niekto sedí pred domom, číta knihu a kde tu sa prenikavo pozrie na prázdnu oblohu. No nesedel tam žiadny čarovný dedko ani nič podobné. Mohol byť od nej len o niečo starší. Síce viac muž ako chlapec, bolo na ňom vidieť, že by sa ani v boji, ani na sedle dlho neudržal. Dosť to ňou otriaslo, že tak dôležitú správu nesie práve jemu. Prečo by vodca tak veľkej a tak utajenej skupiny ako sú Nevidení, písal takému mladému človeku, ktorý žije na druhom konci sveta a vraví sa o ňom, že sa pozerá vkuse do prázdnej oblohy cez ten kameň čo tam má zavesený? Možno kvôli tomu kameňu... Možnože mu ho ukradol... Otvorila bránku a vošla do záhrady. Artal ju uvidel a začal odkladať svoje výpočty a nákresy. Nemusia si ešte aj cudzinci myslieť, že som blázon.
„Vitajte! Čo vás privádza do týchto končín?“ A hlavne do môjho domu, roky tu nik nevkročil... Ku bláznovi čo pozerá do oblohy... počul som ich.
„Večná nech je vaša obľuba u bohov! Mám pre vás dôležitú správu.“ No, či už pre teba, to pochybujem. Asi sa Agossel pomýlil... ...keď ma tu poslal.
„Dôležitú...čo? Ach sadnite si akiste ste ustatá po tak dlhej ceste...skadiaľže idete?“ Prehnaná zdvorilosť. To ma raz zabije!
„No... Myslím, že práve kvôli tomu som tu. Teda... Kvôli miestu, skadiaľ idem“ Konečne k veci. Len neviem, koľko mu môžem povedať... Nech si už ten list prečíta!
„Dáte si hovädzí vývar?“ Chcem tú správu už počuť. Nech ju už povie. Alebo je to list?
„Nie ďakujem. Ehm...Nechcete tú správu? “ Vezmi si ju .... Prosím!
„Keby ste boli taká dobrá...“ Konečne.
„No... Vlastne je to písomná správa. Neviem presne o čom je.“ Konečne. Vybrala si z tašky malý balík. Som fakt zvedavá, čo mohol chcieť Agossel od tohto človeka.
„Oh...? Ďakujem. -A od koho je?“
„Veď on bude podpísaný.“ Keby som tak vedela, čo môže vedieť a čo nie.
...........................................................................................................................................
Artal, prijmi prosím tento malý dar. Viem že sa ti teraz zíde.
Agossel, premožiteľ
.............................................................................................................................................
Artal pomaly, napoly zvedavo, napoly podozrievavo rozbalil balík. Dnu bola malá kniha.
„Kto to je, ten Agossel?“ uprel na Godur prenikavý pohľad, akoby si myslel, že to nie je ona ale prezlečený odosielateľ.
„Ach... Tá kniha. –Prial ťa.“ zabudla na vykanie, načiahla sa za knihou a otvorila ju.
„Vidíš. To sú pravidlá, základné učenie o obiehaní planét a mapy. A na tejto strane by malo byť...“ Strany chýbali. Miesto nich tam bola diera v tvare ihlanu a vnútri boli tri dokonale leštené opály, malé zrkadlo a malý zvitok previazaný kožou.
„O tomto ti nič nehovoril, alebo áno?“ povedal stále neprítomne hľadiac na to, čo všetko Agossel spravil, a snažiac sa pochopiť to, čo sa za tú krátku chvíľu udialo.
„Nerozumiem, čo je to?“ chytila do ruky zvitok, akoby to mal všetko vysvetliť.
„Dobre. Ani ja celkom nechápem ale teraz mi musíš povedať jednu vec.“ Ukázal jej svoju Knihu – svoj jediný zdroj faktov, z ktorých žije a na ktorých stavia svoje závery. Nikdy by si nebol pomyslel, že kniha mu môže pomôcť aj v takýchto situáciách. Otvoril ju na prvej strane.
„Povedz. Písal toto Agossel?“
„Nie, toto určite nie. Ale to písmo sa mi zdá povedomé. Nevieš kedy to bolo napísané? Je očividné, že to písali Nevidení. Ale kedy to napísali?“
„Ako u vás pokročila veda? Načo ste prišli?“ Artal začal automaticky listovať v knihe, aj keď vedel, že to nepomôže. Godur sa naňho pozrela akoby spadol z koňa cez chvost.
„No tak... Už mi to môžeš povedať...“
„Ach...takže, že musí existovať niečo, čo je za planétami, väčší priestor. Že musí byť hranica všetkého bytia.“
„Nič viac? Nič ani nemáte v pláne?“
„Agossel v poslednom čase vravel, že chce niekoho schopného, kto by ho zastúpil“
„Tak načo by mi potom posielal zväčšovacie kamene?“ nechápal Artal
„Áno! Ty máš také aj na tej veži. Skús ich spojiť!“
„Poďme. Som naozaj zvedavý, čo sa stane. “
........................................................................................................................................
........................................................................................................................................
Veža. Nad obzorom svetielkovala modrastá žiara. Vzduch bol chladný a ostrý. Bola krásna noc a SERPRU a SEYU bolo vidieť súčastne. Tie, ktoré sa neotáčajú, tie ktoré neobiehajú tie ktoré stoja na mieste. Artalov vylepšený zväčšovací prístroj bol namierený na Tog, Na ktorom Artal so zlepšením nevidel takmer nič. Godur ho pozorovala, ako sa hrá so sklíčkami a rozmýšľala nad rozhovormi o všeličom, ktoré tu na veži medzi nimi prebehli. Už pochopila prečo ho Agossel vybral. Bol síce mladý na ten post, ale bol schopnejší ako jeho namyslení falošní priatelia.
„Keby Agossel odišiel... bral by si to?“
„Asi... Ja neviem, na to by mi bolo treba určitú kariéru a váženosť, aby som mohol byť vodca“
„Ale veď na tom zvitku bol list pre ostatných, oni by to rešpektovali.“ Oprela sa o murované zábradlie a tuhšie si omotala plášť okolo seba.
„Áno predo mnou a ináč by išiel každý svojou cestou.“
„Ale oni by...“
„TO SNÁĎ NIE!!!!!!!“
„Prečo...“
„Poď sem! Už som pochopil“
„Čo si pochopil?“ vyskočila za Artalom
„Aha. Sem som dal to zrkadlo.“
„Áno. No a?“
„Pozri sa dovnútra“ povedal s hrdosťou, ale v hlase mu bolo cítiť strach. Pozrela sa do zrkadla a uvidela niečo neuveriteľné. SEYA, tá malá svietiaca škvrnka v tvare oka bola teraz takmer v celom jej zornom poli. Skladala sa z mnohých malinkých svetielok, ktoré boli ku stredu stále hustejšie. A úplne v jadre bol veľký súvislý svetelný disk. Síce sa tento obraz nehýbal Godur mala pocit, že sa všetko točí okolo neho.
„Už si na to prišla?“ spýtal sa s nadšením.
„Načo?“
„Pozri sa lepšie! Čo sú tie malé bodky?“
„Ony sú ako Nivur.“
„Čo myslíš, kvôli tomuto mi to Agossel poslal?“
„Zabudla som ti niečo povedať, ale bola to tajná informácia medzi členmi a nebola som si istá či ťa môžem považovať za člena. Agossel bol chorý. Keď som odchádzala, bolo to sním veľmi zlé a neviem, čo je s ním teraz. Vieš, myslím si, že ti to poslal preto, lebo vedel o tom, že máš zmysel pre oblohu.“
„Áno, možno je to tak. Pozrime sa na SERPRU. Chcem vidieť, či je to tiež veľa ohnivých gúľ po kope. POOZRI. Všetko sú to ohnivé gule, všetky sú pokope, môže sa dokonca stať, že sa dve kultúry stretnú, môže sa stať, že budú všetci žiť pokope, ako jedna veľká rodina.“
„Musíme to oznámiť celej planéte. Rýchlo. Nech všetci vedia, že sme tu sami. Teda keď budú viesť vojny, nebude bytosti, ktorá ich zachráni pred záhubou. Nepomôžu im bohovia, ani víly, lebo okolo nás je len veľká prázdnota. Môžeme si akurát pozrieť len dve veľké rodiny a závidieť im, lebo sme celkom SAMI.“
3.Možno ani nie umelec, ako dobrý umelec.
![Štastný :D](./images/smilies/icon_biggrin.gif)
4.jj aj vraj to má ďalšie štyri pokračovanie alebo tri...